PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Bezva mejdan.
- Dal sis? - Jo, dal.
- Fakt? A? - Pane jo.
- Máš ještě? - Bezva matroš.
- Máš ještě? - Mám.
Už ti došel?
Do hajzlu, už nemám!
Sakra, jsi bledej jak duch!
Kolik sis vzal? Kolikrát sis šlehnul?
Jen jednou.
- Nekecej. - Přísahám.
Koukněte! Ty teda vypadáš!
Jsme borci!
- Jak se jmenuje? - Už jsem to říkal. Claire.
Tancujte!
Rozjeďte to!
Neopouštěj mě
Jak se blížíte, obloha se zužuje.
Překvapivý výsledek vzhledem k...
Nehýbeme se. Déšť padá svisle.
Zdánlivý úhel padajících kapek
už není svislý.
Do hajzlu.
To není tak zlý.
Dobrý den. Jste pan Dauda?
- Ano. - Vincent Dauda?
- Ano, to jsem já. - Hned jsem zpátky.
Kdyby nás bylo jen pět, fungovalo by to líp.
Byli bychom ve vedení.
O to jde. Vůdci jsou nutní.
Je nás moc. To je šílené, nemyslíte?
Já vlastně... Nevím.
Co víte například o Litvě?
- Vilnius. - Cože?
Vilnius, hlavní město.
Co dělali před deseti lety? Tenkrát to bylo jiné.
Říká se: „Udělali jsme to stejně.“
V žádném případě.
Je to úplně něco jiného.
Vůbec to nechápou. Jsou totiž zaujatí.
Lidi to nechápou. Proto se systém hroutí.
Jestli dovolíte...
Používáme slovo „lidi“, ale nevíme, kdo to je.
Nepomůže, ani když to řeknu. Hraju totiž jejich hru.
Promiňte, mám dost práce.
Jo, jasně.
Přeju hezký den.
Díky, i já vám.
Já jsem v pohodě. Svoji práci miluju. Přijdu si privilegovaný.
Spousta lidí tvrdí... Už zase.
Zase „lidi“. Nemůžu si pomoct. Nevyhnu se tomu.
Je to otrava.
- Nashle. Zas příště. - Nashle.
Ano, tohle je můj rajón.
Až si něco objednáte, tak vám to já...
Pokud nebudu mít volno.
- Díky. Nashle. - Nashle.
Nejsem žádný zloděj.
Díky.
Jak se to stalo?
Pes. Vyhýbal jsem se mu.
Aspoň myslím, že to byl pes.
Ty jsi v pořádku?
Bolí mě kolena, za krkem, záda...
Taky nohy.
Nic nového.
A ruce.
Moje prsty. Vidíš?
Když udělám tohle...
Když zvedáš skleničku, loket tě nebolí?
Ne, ten zatím funguje.
LOUISE ARRONOVÁ
Bydlí tam moji rodiče i sourozenci.
Musí být těžké nevídat je.
Naštěstí máme internet.
Ještě deset let a budu tam taky.
Reykjavík je na Islandu, že?
Jo, tam by se vám líbilo.
Nevypadáš nejlíp.
- Ty už jsi začal pít. - Jen jednu.
Možná dvě.
Jsi první, komu to říkám.
Jsi moje oblíbená dcera. To víš.
- Tohle nemůžeš říkat. - Můžu.
Nejhorší je rodič,
který předstírá, že má všechny děti stejně rád.
Vždy je nějaký oblíbenec.
Vždy.
Tak proč ten peněžitý dar?
Peníze si máš užívat, dokud jsi mladá. Po padesátce jsou k ničemu.
Kromě toho je to blbost.
Nejhorší je starý prachatý páprda.
Se svými penězi si dělej, co chceš.
Jsou to tvoje peníze, tati.
Tak pro začátek. Každému vám dávám dva miliony.
Myslíš, že peníze všechno vynahradí?
No, tohle je dobré.
Co není dobré? Pověz.
Nemám co říct.
Jak se ten hajzl jmenuje?
Není to hajzl.
Tvá máma mě jednou pořádně ranila.
- Proto jsi ji opustil? - Ne.
Opustil jsem ji ze strachu.
Ze strachu z tebe. A abychom si na to nezvykli.
Asi jsme oba stejní.
Ne, vztahy jsou všechny stejné.
Ale každý je prožívá jinak.
Asi sis to tu celé pronajal.
Jsem hrozně otravná, tati. Skoro sama sebe nesnesu.
Jako bych teď ani nemohla dýchat.
Zvlášť od...
- Odkdy? - Ale nic.
Čím déle čekáš, tím to bude těžší.
AKVÁRIUM PARAMOUNT
Dáte mi to za sedm set?
Ne, to byla má konečná nabídka.
Nic takového neexistuje.
- Přidám vám deionizátor. - Už ho mám.
Ale ten váš není kompatibilní s AM-Proxim.
Tak za 650?
To myslíte vážně?
Když říkám ne na 700, tím méně na 650.
- Je to předražené... - Dobrý den.
Šest set padesát nejde.
Kdyby to šlo, udělali bychom to.
Nechápu, proč je to tak drahé. Dvakrát dražší...
Musíš vynásobit váš společný čas třemi.
Vlastně naopak. Třetinu času.
Kdybys chodil s holkou tři roky, trpěl bys rok.
To máš z čínského horoskopu?
Pochop už konečně, že Vietnam není v Číně.
Kdy ses rozešel s Louise? Před půl rokem?
Před čtyřmi měsíci.
Tak to je dobré. Už jsi z toho skoro venku.
Fakt?
A co tvůj pach? Jak dlouho přetrvá?
Kruci.
Co je to?
Co se to sakra děje?
Louise?
Kolik jich chceš?
Stalo se něco?
Jak dlouho tu jsi?
- To jako vážně? - Pověz.
Přišli jsme sem včera večer.
A jak dlouho spolu chodíme?
- Moment. To je vtip? - Jak dlouho?
- Od našeho seznámení? - Jo.
Bude to...
Poznali jsme se před pěti měsíci.
Sakra. Takže před devíti měsíci.
Počkej.
- Vincente, to má být vtip? - Ne...
Srovnávám si to v hlavě. Přemýšlím...
- o něčem. - „O něčem?“ O čem?
Snažím se přijít na...
Je to něco...
Je to totálně...
Ale je to dobré, fakt dobré.
Jo, jako sen.
Vincente, je...
- Je ti zima? - Ne, nic mi není.
Chováš se divně.
Děsíš mě.
Můžu ti dát pusu?
Co to s tebou dneska je?
Nevím.
Zapomínáš, že jsme spolu spali před půl hodinou?
- Kruci, je 9.00. Musím jít. - Kam jdeš?
Za svou vedoucí diplomky.
- Počkej. - Co je?
- Zůstaň tu se mnou. - To nejde.
Nemůžeme se odloučit.
Co to s tebou je?
Krucinál.
- Půjdu s tebou. - Co blázníš?
Nebudu ti překážet. Počkám venku.
Ale já nechci.
- Vrátíš se pak? - Ne, budu tam celý den.
- A večer? - Mám sraz s mámou a bráchou, jak víš.
Neodcházej, prosím.
Potřebuju tě.
Uvidíme se zítra, jo?
Ale co když ne?
Teď mě děsíš.
Vrať se do postele.
Musím ti dole něco ukázat.
- Jo, jasně. - Myslím to vážně.
- Ahoj. - Přísahám, je to důležité.
Vincente, nech toho.
Hele, už musím jít.
Nechci přijít pozdě.
Bydlíš pořád, kde jsi bydlela?
Tobě fakt hráblo.
Ty vado.
Ty vado. Je to vůbec možné?
- Policie. Je tu někdo? - Ano.
Dobrý den.
Ten Renault je váš?
Ano. Proč?
Můžeme dál?
Ano.
Prý jste se z auta vypotácel.
To že řekl?
Ne. Byl jsem v šoku. To je všechno.
Jeho čokl mi vběhl pod kola. Strhnul jsem volant, a bum.
- To neřekl? - Ne.
Vůbec to nezmínil.
Já mu zachráním psa, a on mě udá. To je k nevíře.
Můžete to dokázat?
To ne.
Může dokázat on, co tvrdí?
Byl jste na Branlyho škole v roce 2001?
- Ano. - Asi jsme spolu chodili do sedmičky.
To je možné. Jste mi povědomý.
Jsem bratr Mélanie Trouetové.
Jistě, Mélaniin bratr.
Svět je malý.
Jak se má Mélanie?
Bydlí v Perpignanu. Má tři děti.
Její muž je vůl.
To je na pytel.
Přijďte na stanici kvůli svému prohlášení.
Budete to potřebovat kvůli pojištění. Ano?
Ano, jistě.
Vařím kávu. Dáte si?
Máte Colu?
Zero?
Dovolali jste se k Louise Arronové.
Zanechte prosím vzkaz a já se vám co nejdřív ozvu.
Nemůžu to udělat.
LÉKÁRNA
Možná máš v dutinách krystalky ketaminu.
Jednomu kamarádovi se to stalo.
Znáš ho. Je to Mathisův brácha. Ten malý, plešatý.
- Jeho brácha je plešatý? - Už roky.
Možná už se tak narodil.
Pár měsíců mu zůstal zbytek v dýchací trubici.
Občas je sjetý. V práci...
ve spánku... Hrůza.
Ale tohle je něco jiného.
Opravdu tam byla.
Nekecám.
Louise byla u mě doma.
V kuchyni.
Už jsi ji zas píchal?
Prolezl jsem jednou krychlí a...
Omylem mi doručili balík.
A uvnitř byla krychle.
Musíš se léčit.
Už jsem ti to chtěl říct. Zajdi si za cvokařem.
To by ti mohlo pomoct.
- Žádného nepotřebuju. - Typická odpověď toho, kdo ji potřebuje.
Kdyby mi řekli: „Thibaulte, běž ke cvokaři,“
neodporoval bych a zeptal se proč.
Chápeš? Nebránil bych se jako ty.
Takže ty trpíš.
A máš toho hodně co říct.
Tvá vůle říká: „Ne, já nechci.“
Ale ty to chceš. Tušíš přece, že jsi ve srabu.
Trápíš se.
Jedeš v něčem?
Vážně, potřebuješ profesionální pomoc. Ne bratránka, co prodává léky.
Jde to hluboko do minulosti.
Jde o tvé dětství, o to s tvými rodiči...
A Louise, tvoje bývalka, je jen špička ledovce.
Musíš vyřešit svůj velký problém. Jinak tě to zničí.
A nikdo ti nepomůže.
Jen jsem zažil něco nenormálního.
Ne.
Ne, ztrácíš nad sebou kontrolu.
To není totéž.
Dvě ti stačí?
Zeptám se Babette na číslo její cvokařky. Zavolej jí.
Jasné?
Dobře, uvidím.
Ty jsi pitomec.
Viděl ses pak s tou zrzkou?
- Ne. - Proč ne?
Byla kusanec.
Tak jo.
Díky.
Není zač. Padej.
FLÓAHREPPUR - ISLAND
...na druhou stranu příroda
je tu mocná a skrývá mnohá nebezpečí.
To může vyvolat
nápady nebo myšlenky...
- Jedna stačí. - Dvě.
Rozhodné dítě.
Můžeme tam přidat samičku?
Mám jen samečky.
Se samičkami je to riskantní. Chce to větší akvárium se skrýšemi.
Proč se musejí skrývat?
Řekl ti to. Sežrali by se navzájem.
Proč?
Mají to v povaze. Jsou to bojovníci.
Vždyť se tak jmenují. Hele. „Bojové rybky.“
Chci dvě.
- Cos řekl šéfovi? - Měls problém s dítětem.
Už je to podruhé. Půjde po tobě.
Je normální nechtít děti?
Co je to za blbou otázku?
Ptám se kvůli tomu klukovi předtím.
Není normální mít dítě, když ho nechceš.
Jinak je to osobní věc.
Žádné normální a nenormální není.
Tys dítě nechtěl, a teď jsi rád, že ho máš.
Mohls mi to říct předem.
Promiň, blbne mi telefon.
To tys chtěl pondělní večery. Já na tom netrvala.
Ale Than je nemocný. Kryju ho, aby neměl průšvih.
Nemůžeš si ze Stanleyho takhle utahovat.
Já vím.
V pořádku. Rozumím.
Jak se má Stéphane?
Odkdy ti na něm záleží?
Nevím. Jen aby řeč nestála.
Tak mluv.
Stanleyho seriál končí za deset minut.
Měli bychom čas na...
Co myslíš?
- Cože? - „Cože?“
Jak, „cože“?
Ahoj.
- Dobrý? - Paráda.
Myslela jsem, že se vrátíš později.
Schůzi zrušili.
Nemá smysl stavět trosky na troskách.
Prý zničili 20 procent, ale není to tak.
Vyhodili do vzduchu poslední dva chátrající chrámy, ale...
Palmýru už zničili.
Vážně?
Viděl jsi fotky?
To město je zpustlé. Je to jen symbol.
Dělají padoucha z IS, ale stínání hlav vynalezli křesťané.
My jsme je jen napodobili.
Tak. Vincentovi je to fuk.
Určitě není.
Média šílela, když popravili kurátora.
Pamatuješ? Pak ho pověsili za nohy.
Co udělali papeženci v roce 1572?
Gasparda de Coligny vykastrovali, pověsili za nohy a sťali mu hlavu...
- A nachcali mu do lebky. - Před čtyřmi stoletími.
Čas hojí rány.
Jak hlubokomyslné.
Tímhle tempem bude IS odpuštěno za necelých deset let.
To říkáš svým studentům politologie?
Dělá toho ještě víc. Spí se studentkami.
Ne.
Jo.
Ne.
Jo.
- Spíš se svými studentkami? - Ne.
Ano.
Už spolu nemluví.
Proč ne?
Nevím. Co jsou spolu, přestali mluvit.
- To je pitomý. - Jo.
Přestaň říkat „jo“.
A co ty? Chceš holku?
Ne.
Proč ne?
Radši si hraju.
Nechce se mi spát.
Já jsem utahaný.
- Není ani deset. To je na prd. - No tak.
Je mi horko.
Nech toho.
Kdy půjdeme za Alexis?
Brzy.
Teď spi.
Vincente!
Už zase mě zlobí počítač.
Promiň, André, jdu pozdě. Stavím se večer.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Jsi Vincent? - Ano.
Pojď dál.
Já jsem Clément. Její bratr.
- Louise šla do posilovny. - Jo, zapomněl jsem.
Tak já půjdu.
Dej si aspoň kávu.
Máš čas. Odešla před deseti minutami. Posaď se.
- Zdravím. - Zdravím.
- Raphaël. - Vincent.
Těší mě.
- Sportuješ? - Ne.
Vypadáš osvaleně.
Dělal jsem atletiku, když jsem byl mladší.
Já posiluju. Dělám kondiční trénink.
Buduju si svaly. Dělám CrossFit.
Břišáky a páteř.
Znáš Mathieua Nicourta?
- Ne. - Ten mě trénuje.
Dvojnásobný mistr Evropy.
- V Anglii dělal zápasy v kleci. - Díky.
Líbí se ti zápas ve volném stylu?
Ani ne. Ne.
Mně z něho bývalo nanic.
Ale jak začnete, chytne vás to.
Jedeme do Cap Ferret.
Raphaël má na pláži chatu.
Jeď tam někdy s Louise. Je pořád prázdná.
- Určitě. - Díky. To je od vás hezké.
Být s tebou jí dělá dobře.
Tak šťastnou jsem ji neviděl věčnost.
Možná nikdy.
Fakt?
Přísahám. Překvapuje tě to?
Trochu. Nijak to neprojevuje.
S Louise je to složité.
Ne, spíš spletité.
Podle mě je nerozhodná.
Co to znamená?
Je prostě ztracená.
O něco víc než my.
Mě neoblafneš. Udělej to.
Tak jo.
Výborně.
- Jak je? - Dobře.
Kočka, co?
Cože?
Být chlapem, dala bych si bacha. Nordine má velkou sílu.
Ten Arab je fakt lišák.
Něco k pití?
Ne, díky.
Má úžasný pot.
Někdo si ho zamlouvá jen kvůli jeho pachu.
Ten parchant krásně voní.
- Kdy skončí? - Za čtvrt hodiny.
Jako člen byste ji mohl kontrolovat.
To nic, věřím jí.
Důvěra s tím nemá nic společného.
Má Nordine zvláštní pach?
Mluvil jsi s Brendou.
Nechápu, co na ní vidíš.
Je komická.
Komicky pitomá.
Vzdávám diplomku.
Nicolas de Chamfort a 18. století už mi lezou krkem.
Proč studovat chlapa, co je 200 let mrtvý?
Tak co budeš dělat?
Žít v přítomnosti se svými současníky.
Moje máma.
Nezvedneš to?
Říkala jsem ti o tom pokusu o sebevraždu?
- Tvé mámy? - Ne.
Chamfortovu.
Ne.
Tolik se bál návratu do vězení, že se střelil do obličeje.
Ustřelil si nos a část dásně, ale přežil.
Pak si podřezal krk perořízkem,
ale nemohl najít krční žílu...
a tak se bodnul do hrudi. Omdlel.
Nakonec ho našel jeho sluha a zachránil ho.
Pěkný břídil.
Trvalo půl roku, než uhnil. Měl všude sněť.
Chtěla bych studovat fyzioterapii.
Bavilo by mě pomáhat lidem.
Nevím. Vídat denně pomlácené lidi...
Přesně. Přišla bych si užitečná.
K něčemu bych byla dobrá.
Klečím před ní, dívám se dovnitř...
ale nevidím dno.
- Tak vlezeš dovnitř? - Ano.
- Já bych to nedělala. To není nic pro mě. - To vím.
Jak to víš?
Předpokládám to.
A když vylezu...
zjistím, že jsem se vrátil v čase.
Jdu do kuchyně
a tam jsi ty. Zpíváš si a vymačkáváš pomeranče.
- Cože? Jako včera? - Jo.
A jsme spolu, i když jsme se před čtyřmi měsíci rozešli.
Fakt?
A proč jsme se rozešli?
Nevím.
A pak?
Pak jsem se probudil.
Takže nevíš, jak to skončí?
Ne. Neskončilo to.
Nesnažil ses dostat zpátky do toho snu?
To nebyl sen.
Fakt se to stalo.
Tu krychli mám doma.
- U sebe doma? - Ano.
- Počkej. O čem to mluvíš? - O té krychli.
Proto jsem chtěl, abys šla dolů.
Chápu.
Někdy si myslím, že jsem vzhůru, ale je to sen.
Nepoznáš, co je realita a co ne.
Ten dojem může trvat celý den.
Ale tohle je jiné.
Například v sobotu jsem byla nakupovat s Brendou
a zdálo se mi, jako bych to už prožila.
Ale je to jen pocit spojený s nějakou vzpomínkou.
Paměť je spojí a vyplní prázdná místa.
A nás se neptá.
Přísahám, že tohle je jiné.
Podle tvé logiky bys měl vědět, proč jsme se rozešli.
Vidíš?
Získám tě zpátky.
- Získáš mě zpátky? - Ano.
Budeme spolu žít a už se neodloučíme.
Vážně?
Budeme mít kupu dětí.
Jsi na hlavu.
Tvůj bratr nám nabídl chatu svého kamaráda.
Počkej.
Co je?
Jo, vím, že jsi to ty.
Ne, teď nemůžu mluvit.
Prostě ne! Zavolám ti večer.
Kruci, ta mě štve. Přijde ti to normální?
- Co? - Že jí dávám peníze.
Ne.
Co bys dělal ty?
- Těžko říct. - Nesnažíš se, sakra.
- Není na tom nic normálního. - Co to znamená?
- Tvůj táta všem rozdává peníze. - Nechápu tu spojitost.
- To je trochu nerozumné, ne? - Nerozumné?
- Vážně? - Tak jsem to nemyslel.
Myslím...
- To je fuk. - Ne, dokonči to.
Chápu, že si tvá máma přijde podvedená. Tvůj táta financuje tebe a Clémenta.
Takže má právo brát si moje peníze?
Možná. Nevím.
- Z jejího pohledu... - Co?
Co víš o mé rodině?
Moment. Myslíš, že nás chápeš, protože ty rodinu nemáš?
Já jsem se o ty peníze nikdy neprosila.
To snad není pravda.
- Ty mě taky štveš. - Počkej.
Sakra, nesahej na mě!
Co to s tebou je?
- Co tu děláš? - Kde jsi byl?
Tady, ve sklepě.
To není pravda. Všude jsem tě hledal a volal tě.
Odvedu tě zpátky do postele.
Měl jsi strach, broučku?
To mě mrzí.
- Teď už nezmizíš? - Slibuju.
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ